Algimanto AMBROZOS nuotr.
Vaikučius grūdinti geriausia pradėti vasarą. Grūdinti juos reikia nuo kūdikystės, tačiau jei to nedarėte iki dvejų metukų, imkitės dabar. Rekomenduojama pradėti nuo oro ir saulės vonių. Stenkitės kuo daugiau laiko praleisti lauke, nepaisant, saulėta ar lašnoja. Sakoma, kad nėra blogo oro, o tik netinkama apranga. Nerenkite vaikui daugiau drabužių nei patys esate apsivilkę - juk mažylis daug daugiau juda.
Prie saulės vonių pratinkite irgi pamažu, nepamirškite apsauginių kremų nuo ultravioletinių spindulių. Atviroje saulėje dvimetį iš pradžių laikykite tik su medvilniniais marškinėliais, geriausia - iki 11 vai. ir po 16 vai. Laiką pamažu ilginkite, tačiau maksimumas neturi viršyti 1-2 vai. Kitu metu geriausia būti medžių paunksmėje. Kepurytė būtina ir saulėje, ir pavėsyje.
Rugpjūtį labiausiai įšyla vanduo, todėl nepamirškite jo malonumų. Jei jūros vanduo yra vėsesnis nei 17-18 laipsnių, gal vertėtų pasinaudoti pripučiamu baseinėliu, o vėliau pereiti prie taškymosi bei maudynių atviroje jūroje. Tik jokios prievartos. Grūdinimas turi būti malonumas.
Prie jūros veikia daug grūdinančių veiksnių iš karto. Tai ir vanduo su savo druskomis, saulė, vėjas, smėlis bei švarus, druskomis, jodu prisodrintas, su dumbliais pajūrio oras. Jame mažiau yra ir žiedadulkių bei kitų alergenų. Jūros druskos labai gerai veikia kvėpavimo takų gleivines. Pajūrio oro vonios - puiki profilaktikos priemonė nuo dažnos slogos, gerklės uždegimo, tonzilito, bronchito, alerginių ligų.
Basomis leiskite lakstyti bet kokio amžiaus vaikui. Geriausiai tinka pajūrio smėlis. Tačiau jei žolė yra švari, žema, žinoma aplinka, tinka ir pievutės prie sodybos. Tik įsitikinkite, kad vaikas nesusižeis ar „nesutiks“ erkės. Lakstymas ir vaikščiojimas basomis - labai naudingas, nes paduose yra daug refleksogeninių zonų, susijusių su įvairiausiais organais.
Braidymas po ežerą ar upę naudingas tuo, jog teigiamai veikia vandens ir oro temperatūrų skirtumas, masažuojami padai. Maudynes pradėkite nuo braidymo. Šokti į vandenį staiga nepatartina nei suaugusiesiems, nei vaikams.
Leiskite vaikučiams mirkti pripučiamame baseinėlyje šalia namų. Pradėkite nuo 5-10 min., o vėliau - ir ilgiau, priklausomai nuo oro, vandens temperatūros, mažylio amžiaus. Saulėje vanduo įšyla iki 26-30 laipsnių. Po maudynių vaikutį nušluostykite. Jei diena yra karšta, oro temperatūra - apie 30 laipsnių, maudytis galima ilgiau ir dažniau. Vandens temperatūrą mažinkite pamažu, po 1-2 laipsnius. Nemanykite, kad nuo kelių maudynių jūroje ar ežere mažylis užsigrūdins. Tik po kelių mėnesių kantraus darbo pastebėsite, jog vaikas vis rečiau serga, darosi aktyvus, guvus. Pasibaigus vasarai, toliau grūdinkite namuose. Tai ir kontrastinis dušas, baseinas, pirtis.
Ledai irgi veikia kaip grūdinimo priemonė. Iš pradžių geriau valgyti aptirpusius, o vėliau nepakenks ir sušalę. Geriausiai tinka riebesni (pavyzdžiui, plombyro), nes grietinėlė (riebalai) sumažina šalčio poveikį. Vaisiniai ar šaldytų sulčių ledai karštą dieną sparčiai tirpsta, vaikas stengiasi kuo greičiau juos sulaižyti, o gerklytė dar neatspari dideliam temperatūrų skirtumui. Negalima duoti ledų sukaitusiam, suprakaitavusiam, ištroškusiam vaikui.
Kokio amžiaus mažylį jau galima vestis į pirtį, priklauso nuo tėvų požiūrio bei galimybių. Nepamirškite pasitarti su gydytoju, ar nėra tam kokių nors kliūčių. Svarbu ir tai, kaip reaguoja vaikas: prievartos negali būti, vaikas pirtyje turi jaustis maloniai. Užtektų maudytis 1-2 kartus per savaitę.
Vakare, atvėsus orui, būtina vaikutį aprengti megztuku, apvilkti ilgas kelnes. Tačiau jeigu mažylis bėgioja, žaidžia judrius žaidimus, neapmūturiuokite šiltai, nes taip jis suprakaituos ir greičiau gaus slogą.
Vasarą reikėtų valgyti kuo daugiau vaisių, daržovių, uogų. Vaistus, skatinančius imunitetą, rekomenduotina gerti rudens pradžioje. Tačiau bet kokiu atveju visada reikia pasitarti su savo pediatru.
Silva BYTAUTIENĖ
Šilalės lopšelio-darželio „Žiogelis“ auklėtoja metodininkė
AUTORĖS nuotr.
Neseniai Klaipėdos universiteto magistrantūros taryboje teatrologijos magistro laipsnį puikiai apgynė penki absolventai. Tarp jų – ir Laukuvos Norberto Vėliaus gimnazijos lituanistė Lina Petkuvienė bei Antanas Ivinskis, Žemaitijos vyskupystės muziejaus direktorius.
Mokytoja L.Petkuvienė, dirbdama su mokyklos teatru, savo patirtį, paremtą eksperimentiniais tyrimais, įtaigiai bei motyvuotai išdėstė analitiniame darbe „Mokyklinio teatro vaidmuo ugdymo kontekste“.
Varnių istoriko A.Ivinskio darbo svarbą ir vertę didina originalūs tyrimai vienos garsios giminės istorinės raidos rėmuose bei sėkmingos pastangos įrodyti genetinį meninės prigimties tęstinumą. Autorius siekė surasti teatrinio mąstymo arba teatralumo bruožų Lauryno Ivinskio ir jo giminės patirtyje. Iki šiol L.Ivinskį pažinojome kaip metskaitlių leidėją. Darbo autorius įrodo, jog Ivinskiai buvo idėjos žmonės, jiems būdingas minties universalumas, iškalbingumas.
Mūsų laikų kultūros žmogaus pagrindinis uždavinys yra ne tik saugoti tautos dvasines ir kultūrines vertybes, bet visomis galiomis plėsti žinojimą apie žmones, kūrusius tą kultūrą. Nuo šiol Varniai ir Laukuva turi magistrus, pasirengusius rimtam menotyros moksliniam darbui. Tai - neabejotinas mūsų kultūros laimėjimas.
Prof. Petras BIELSKIS
Klaipėdos universiteto
Teatro pedagogikos katedros vedėjas
Nuotr. iš autoriaus asmeninio archyvo
Mums, upyniškiams, labai smagu prisiminti gegužės pabaigoje įspūdingai paminėtus net tris Upynos mokyklos jubiliejus. 60-ies laidų abiturientams buvo gera susitikti su buvusiais draugais bei mokytojais.
Miniatiūromis plaukė 105 metų istorija, prisiminimai, šokiai ir dainos. O labiausiai šventės dalyviai sujudo, kai buvo atverstas etnografinio ansamblio „Kukutis“ puslapis. Iš visų salės kertelių į sceną kilo solidūs vyrai ir moterys. Dainai nesvarbu, kas tu: kunigas, mokslų daktaras, mokytojas, žemdirbys, pardavėjas. Visi susikibo už rankų ir vėl, kaip prieš 30 metų, su brangia vadove Vaidilute Jončaite užtraukė skambią dainą „Susuka kukutis lizda lypelė...“
Nuoširdžiai džiaugiamės ir dėkojame „Kukučio“ vadovei už suteiktą polėkį dainai, kitokį požiūrį į gyvenimą, sampratą bei mums atiduotą šilumą.
„Kukučio“ ansambliečių vardu - Dalia PETKEVIČIENĖ
AUTORĖS nuotr.
Skaidrus kaip liberalas, blaivus kaip konservatorius. Tai mūsų bičiulis Alius šlapiu rankšluosčiu aprišta galva. Dešimt metų negėręs net alaus ir dvidešimt metų neragavęs tauriųjų gėrimų, tokių kaip šampanas ir samagonas, jis vakar vos gyvas grįžo kažkur iš pajūrio ir taip atsiduso, kad nuo alkoholio kvapo septynios musės krito negyvos, o aštuntoji girta atsitrenkė į šaldytuvą, kur blaivininkas Alius ieškojo gaivos.
- Aliau, kas atsitiko? - paklausėme išsigandę.
- Naujas blaivybės etapas, - prisipažino jis. - Susidėjau su konservatoriais.
Anksčiau jis buvo susidėjęs su revizore Brone, bet ta paėmė kyšį ir susidėjo su liberalais iš gretimo aštuonbučio. Alius dar dėjosi su gatvės kaimynais bendram kanalizacijos įvadui, bet kad dėtųsi su konservatoriais... Tai buvo visai netikėta.
Tada jis pradėjo savo partinę istoriją:
- Šventojoje šeštadienį buvo žmonių, ėjau tenai, kur ėjo visi. Ten buvo parašyta ALUS, KIBINAS, MĖSAINIS ir ČEBUREKAS, viskas po eurą penkiasdešimt. Dar buvo kavos už eurą. Pradėjau nuo čebureko ir nuo kavos - prie tokio stalo buvo laisvos vietos. Nuvažiavau į Šventąją be didelio reikalo, tik šiaip, paslampinėti, o čia matau tokie draugiški žmonės ir kibinai neblogi. Kažkas pasiūlė išgerti už blaivią Lietuvą, o toks vyrukas iš dešinės pamerkė akį ir šliukštelėjo man į kavutę. Girdi, anūkas Gabrielius neleidžia, bet jei nematys, tai ir bėdos nebus. Aš pasakiau, kad 20 metų NE, o jis: „Mes čia visi už blaivybę“. Po to išgėrėme už blaivią ir dorą tautą, trečią puodelį - už jaunimo blaivybę. Kava vis buvo su laipsniais, ir mane apėmė šitoks gerumas, tokia šiluma, jog pakilau nuo stalo ir nupirkau visiems alaus už 30 eurų. Tokios geros kompanijos nemačiau nuo tų laikų, kai dirbau kroviku spirito bazėje...
O kai pabudau rytą, smėlio jau buvo pribirę ne tik į batus, bet ir į piniginę. Šaltos bangos plakė į krantą, o kuopos dejavo nuo pagirių. Tada supratau, koks sunkus ir koks skausmingas yra konservatorių darbas. O kas kitas kovos už blaivybę? Kas, jeigu ne mes, jeigu ne konservatorių sąskrydyje?
- Aliau, iš kur tu ištraukei, jog tai konservatoriai? - išsigandome tokių jo kalbų. - Nuvažiavai į Šventąją, pragėrei algą velniai žino su kuo, sulaužei blaivybės įžadus, o dabar varai ant gerbiamų konservatorių?
- Nieko aš nesulaužiau, - gynėsi Alius. - Aš pakilau į naują pakopą. Žinot, už ką mes gėrėme? Mes gėrėme labai konkrečiai. Tarkime, už tai, kad būtų apribotas alkoholio pardavimas, kad sekmadieniais jis būtų parduodamas tik iki 15 valandos, kad kiekvienais metais alkoholio akcizai būtų didinami po 20 procentų.
„Alkoholį - tik specialiose parduotuvėse!“ - pasiūliau aš, ir visas stalas norėjo su manimi susidaužti. Paskui atsistoję, kurie dar galėjome stovėti, gėrėme už konservatorių viziją, jog 2018 metais alkoholis būtų parduodamas tik nuo 10 iki 21 valandos.
„Šalin sovietinį alkoholizmą!“ - sušukau įsikarščiavęs, o mano kovos draugai susižavėję klausė, iš kokio aš skyriaus. Supratę, kad iš Šilalės, jie pasiteiravo, kaip mūsų pirmininkas, ar daug pakelia. Aš atsakiau: „Kiek reikės, tiek pakelsime! Dėl blaivybės, dėl blaivios Lietuvos!..“
Tai pasakęs, Alius pašoko nuo sofos, iškilmingai žengė per trobą, tačiau susiūbavo, susiėmė už galvos ir sudejavęs krito ant fotelio. Buvo matyti, kad jis tikrai papunkčiui gėrė už visą blaivybės programą.
Padavėme jam stiklinę šalto vandens.
- Aliau, tikrai eini į konservatorius? - paklausėme išsigandę. Jautėme - žūva jis. Buvo žmogus kaip žmogus, o dabar - partijos kamščiatraukys?
Alius žiūrėjo į mus ir skausmingai tylėjo.
- Būtų gerai, bet... - tarė sunkiai galvodamas.
- Aliau, Aliau! - raginome mes. - Sakyk!..
- Kovoti galėčiau, bet pagirioti - ne! Galėčiau per naktį kelti taures už blaivybę, kartu su eiliniais bei vadovybe naikinti alkoholį, tačiau kitą dieną kentėti tokias kančias - ne man.
- Valio! - sušukome choru. - Alius - nebe partinis!
Kartu su mumis buvo apylinkės daktaras, jis taip ir užrašė į Aliaus kortelę: „Konservatoriaus darbas - ne Aliaus sveikatai“.
Alius ŠAKINIS
Prieš gerą savaitę Šilalės rajono agronomų sąjunga su Žemės ūkio rūmų koordinatore mūsų rajone surengė išvyką į Šilutės rajoną. Į kelionę išsiruošė ir nemažas būrys ūkininkų, taip pat Šakių rajono agronomų asociacijos, su kuria šilališkiai bene glaudžiausiai bendradarbiauja, atstovai.
Pradėjome nuo Šilutėje esančio Hugo Šojaus, buvusio šio miesto šviesuolio, daug prisidėjusio prie Šilutės vystymosi XIX-XX amžiaus sandūroje, muziejaus, įsikūrusio jo buvusio dvaro teritorijoje. Muziejaus eksponatų neapžiūrėjome: jie, karo ir pokario metais vietinių gyventojų sukaupti bei išsaugoti, dar ne visi parengti ekspozicijai. Muziejaus direktorė Roza Šikšnienė priminė, jog 1944 metais, vokiečiams traukiantis pro Šilutę, joje liko tik trys žmonės. Tačiau gyventojai miestą sutvarkė taip, kad jis nesudomintų nei vokiečių, nei sovietų ir jo nesubombarduotų. Net sovietmečiu pavyko išsaugoti beveik visus H.Šojaus dvaro statinius.
Vaikščiodami po Šilutės centrą, išvykos dalyviai grožėjosi senais žaliuojančias medžiais, išsaugotu parku – puikia poilsio vieta miestelėnams. Beje, ir Šilutėje, sakė, yra buvę vadovų, kurie norėjo tuos medžius iškirsti. Tačiau aktyvi Šilutės gražinimo draugija, pasitelkusi į pagalbą miestiečius, iškovojo, jog miestas neprarastų žaliojo rūbo.
Paprastai evangelikų liuteronų bažnyčios nepasižymi puošnumu. Šilutės bažnyčia – išimtis. Ji yra viena gražiausių Rytų Prūsijos krašto maldos namų. Nustebino nuostabūs vitražai, įspūdingas altorius (bažnyčios statyba užtruko tik dvejus metus ir baigta 1926-aisiais).
Ventės rago ornitologinė stotis – viena seniausių Europoje, kurios nedidelis kolektyvas didžiausios migracijos laikotarpiais per dieną sužieduoja kelis tūkstančius sparnuočių. Kaip sakė stoties vedėjas Vytautas Jusys, paros rekordas – 6719 paukščių.
Apsilankėme farmacininko ir žolininko Virginijaus Skirkevičiaus vasaros rezidencijoje Rusnės saloje. Žolininkas akcentavo, jog vidinė ramybė bei tinkama mityba daro stebuklus, prie kurių prisideda ir vietinė gamta, t.y. augalai bei gyvūnai. Nedideliame Skirkevičių tradicinių vaistažolių lauke veši dešimtys augalų, galinčių išgydyti ligas ar tinkamų vartoti profilaktiškai. V.Skirkevičius papasakojo ne tik apie kiekvieno iš jų gydomąsias savybes, bet ir apie organizmui galinčias pakenkti žoles, gėles, krūmus, medžius. Anot žolininko, svarbu ne tik žinoti, kas ir nuo ko, bet augalus skinti, džiovinti, ruošti iš jų arbatas taip, kad jie duotų naudos.
Į svečius pakvietė ir Rusnėje gyvenantis šilališkių atstovas Seime Remigijus Žemaitaitis. Jis parodė ekskursijos dalyviams savo elnių bei danielių bandą (apie 90 „galvų“), pasidalino patirtimi, auginant netradicinius gyvūnus.
Aplankėme ir ūkininkų Almos bei Tomo Kazlauskų ūkį Mažių kaime, netoli Šilutės. Jauni žmonės valdo apie 700 hektarų, kurių dalį Tomas perėmė iš savo tėvų. Anot jaunojo gaspadoriaus, tėvai į ūkio veiklą jau nesikiša, nes mano, jog sprendimus turi priimti vienas šeimininkas. Šiuo metu derlingoje Šilutės žemėje apie 400 ha užima grūdiniai augalai. Bandoje - apie 300 galvijų, iš kurių 90 - melžiamos karvės. Tomas apgailestauja, jog pienininkystė pastaraisiais metais tapo itin nuostolinga, nedžiugina ir grūdų supirkimo kainos. Tačiau optimistiškai nusiteikę žmonės tiki, kad žemės ūkis atsigaus. Kol kas pieno parduoda nedaug, didesnę dalį sugirdydami veršeliams, jog po dvejų metų iš jų išaugtų stiprios bei perspektyvios telyčios. Bandoje paliekamos tik pieningos, produktyvios karvės. O kitos furgonais iškeliauja pas Lenkijos ūkininkus.
Jau kuris laikas Kazlauskams rūpesčių kėlė ankštos fermos. Tad jie nutarė netoli Šilutės, buvusiuose raketinės bazės statiniuose, įrengti erdvią fermą savo galvijams. Ji bus toli nuo sodybos, miškuose, taigi nei kieme blogas kvapas jausis, nei gyvuliai nepatogumų gyventojams pridarys.
„Kai tėvas kažkada pigiai privatizavo šiuos valstybei nereikalingus pastatus, buvo ir besišaipančių. Bet pažiūrėkite, kiek erdvės gyvuliams“, - džiaugėsi Tomas su Alma.
O be kainų, kas dar yra didelis galvos skausmas ūkininkams? Pasirodo, darbo jėga. Kaip ir mūsų krašte, taip ir netoli Šilutės sunku rasti darbščių, atsakingų darbuotojų. Šeimininkų bičiuliai ūkininkauja toliau nuo rajono centro, tad, pasak Tomo, jiems susirasti pagalbininkų yra lengviau. Jaunas ūkininkas įsitikinęs, jog valstybės politika remti pašalpomis nenorinčius dirbti žmones gadina.
Aptardami kelionės rezultatus, agronomai bei ūkininkai pastebėjo, kad Šilutės krašte sąlygos ūkininkauti gal net yra geresnės nei Šilalėje. Tačiau akivaizdu, jog pas mus daugiau gražių sodybų. Ir, aišku, ne visi išvykos dalyviai galėjo suvokti, kaip galima gyventi kasmet užliejamose teritorijose, kuriose po polaidžio nors ir lieka derlingas dirvožemis, bet suniokojama bei užteršiama aplinka.
„Kiekvienas kraštas yra skirtingas, įdomus, iš kiekvieno galima pasisemti patirties ar nekartoti jų klaidų. Tačiau pažinti savo šalį, pamatyti, kuo kiti skiriasi nuo mūsų, yra naudinga. Todėl dėkojame Agronomų sąjungos aktyvui už suteiktą galimybę bent vienai dienai pabėgti nuo sunkių darbų rutinos. Kartais žmonės giriasi buvę Turkijoje, Egipte, Tunise ar Kinijoje, bet lieka nepamatę savo šalies, nepažinę kaimynų“, - kalbėjo ne vienas išvykos dalyvis.
Aldona BIELICIENĖ
AUTORĖS nuotr.
Daugiau nei prieš dešimtmetį Sveikatos apsaugos ministerijos pradėtos įgyvendinti vėžinių susirgimų ir širdies kraujotakos susirgimų profilaktinės programos vis dar netapo poreikiu - dauguma Šilalės rajone dirbančių šeimos gydytojų arba jas ignoruoja, arba nesugeba savo pacientams įrodyti, kaip svarbu profilaktiškai tikrintis. Tokią išvadą perša prieš porą savaičių savivaldybės tarybos Sveikatos apsaugos ir socialinių reikalų komiteto nariams pateikta Klaipėdos teritorinės ligonių kasos analizė.
Lietuvoje iš Privalomojo sveikatos draudimo fondo lėšų finansuojamos septynios prevencinės programos: gimdos kaklelio vėžio, krūties, priešinės liaukos ir storosios žarnos vėžio ankstyvosios diagnostikos, širdies ir kraujotakos ligų profilaktikos bei vaikų krūminių dantų dengimo silantais. Bene seniausiai - net 12 metų - vykdoma gimdos kaklelio vėžio ankstyvosios diagnostikos programa yra skirta moterims nuo 25 iki 60 metų. Kartą per 3 metus jos turėtų būti kviečiamos atlikti citologinį tepinėlį. Klaipėdos teritorinės ligonių kasos duomenimis, 32 proc. atitinkamo amžiaus Šilalės rajono moterų šia programa pasinaudojo tik vieną kartą, du kartus tikrinosi 18 proc. moterų, tris - 7 proc., o keturis - vos 1 proc. galinčiųjų dalyvauti programoje.
Pernai citologinis gimdos kaklelio tyrimas atliktas 33 proc. Šilalės rajono gyventojų. Ne ką didesnis ir Klaipėdos teritorinių ligonių kasų vidurkis - vos 44 proc. Lietuvoje praėjusiais metais dėl gimdos kaklelio vidutiniškai pasitikrino 55 proc. 25-60 m. moterų. Tokio lygio nepasiekė nė viena Šilalės rajono sveikatos priežiūros įstaiga. Prasčiausiai programa buvo vykdoma Kvėdarnos ambulatorijoje - citologinis tepinėlis atliktas vos 8 proc. programoje turėjusių dalyvauti moterų. Pajūrio ambulatorijos medikai patikrino 49 proc., Kaltinėnų - 47 proc., Šilalės PSPC - 39 proc. moterų.
Menkas susidomėjimas gimdos kaklelio vėžio ankstyvosios diagnostikos programa pageidaujamų rezultatų nedavė: sergamumas nemažėja, o blogiausia, kad vis dar nedaug nustatoma ankstyvųjų stadijų susirgimų.
Krūties vėžio ankstyvosios diagnostikos programoje bent vieną kartą jau dalyvavo pusė 50-69 m. moterų, tačiau bene trečdalis pasitikrino vos vieną kartą. Du kartus mamografinę patikrą atliko 13 proc., tris - 5 proc. moterų. Pernai Šilalės sveikatos priežiūros įstaigos programoje dalyvauti prikalbino vos trečdalį turėjusių pasitikrinti moterų, tuo tarpu Lietuvoje vidutiniškai tikrinosi kas antra, o Vilniaus teritorinių ligonių kasų zonoje - beveik 60 proc. moterų. Prasčiausiai krūties vėžio ankstyvosios diagnostikos programa vykdoma Laukuvoje, kur pasitikrino vos keli procentai ambulatorijoje prisirašiusių moterų. Rezultatas tas pats - Šilalėje nemažėja dėl šios ligos gydomų pacienčių ir nedidėja ankstyvųjų stadijų diagnozavimas.
Bene geriausiai vykdoma vyrų priešinės liaukos vėžio ankstyvosios diagnostikos programa - gal dėl to, jog tereikia ištirti kraują. Bent kartą šioje programoje dalyvavo net 85 proc. 45-75 m. Šilalės rajono gyventojų. Dėl šios pavojingos ligos kraujo tyrimus reikėtų atlikti kas dveji metai, tačiau tik 4 proc. vyrų programoje dalyvavo penkis kartus. Keturis sykius dėl prostatos tyrėsi 8 proc., tris - 14 proc. savo sveikata susirūpinusių vyrų.
Kvėdarnos ambulatorijos medikai į šią programą įtraukė net 86 proc. vyrų, neblogi rezultatai ir Kaltinėnuose, kur kraujo tyrimai atlikti 66 proc. atitinkamo amžiaus vyrų. Lietuvos vidurkio - 61 proc. - nepasiekė Laukuvos ambulatorija ir UAB „Šilalės šeimos gydytojų praktika“ medikai. Pernai dėl priešinės liaukos piktybinių navikų hospitalizuoti 32 rajono gyventojai.
Storosios žarnos vėžio ankstyvosios diagnostikos programa 2015 m. pasinaudojo 40 proc. vyresnių nei 50 m. rajono gyventojų. Iš viso pagal šią programą jau yra pasitikrinę 41 proc. 50-74 m. šilališkių, tačiau dauguma - net 38 proc. - vos vieną kartą.
Lietuvoje daugiausiai žmonių miršta nuo vėžio bei širdies kraujagyslių ligų, bet ir pastaroji programa didelio susidomėjimo kol kas nesukėlė. Valstybinės ligonių kasos nuolat aiškina gyventojams, jog širdies ir kraujagyslių ligų prevencijos programa yra skirta vyrams nuo 40 iki 55 m. ir moterims nuo 50 iki 65 m. Jiems kartą per metus šeimos gydytojas privalėtų nustatyti rizikos veiksnius ir, jei reikia, sudaryti individualų širdies bei kraujagyslių ligų prevencijos planą. Jeigu paaiškėja, kad širdies ir kraujagyslių ligų tikimybė yra didelė, gydytojas turėtų siųsti pacientą į specializuotus centrus išsamiau ištirti.
Svarbu žinoti, jog vieną kartą per metus nemokamai gali būti nustatoma gliukozės, cholesterolio koncentracija kraujyje, atliekama elektrokardiograma bei kiti tyrimai, parodantys, ar žmogus priskirtinas didelės rizikos grupei.
Kol kas šioje profilaktikos programoje dalyvavo tik 62 proc. atitinkamo amžiaus rajono gyventojų, tačiau net 33 proc. pasitikrino vieną kartą. Du kartus tikrinosi 15 proc., tris - 7 proc., penkis - vos 1 proc. tikslinės amžiaus grupės žmonių.
Pernai Šilalės rajone programa vidutiniškai pasinaudojo vos trečdalis gyventojų, blogiausia padėtis yra Laukuvos ambulatorijoje.
Savivaldybės tarybos Sveikatos apsaugos ir socialinių reikalų komiteto narė Loreta Kalnikaitė mano, kad krūtų vėžio ankstyvosios diagnostikos programa pasinaudotų daugiau moterų, jei gydytojai jas ne tik pasiųstų atlikti mamogramos, bet ir Privalomojo sveikatos draudimo fondo lėšomis būtų apmokama kelionė į tokią diagnostinę aparatūrą turinčią gydymo įstaigą.
„Geriau vykdomos tų ligų ankstyvosios diagnostikos programos, pagal kurias tyrimus galima atlikti Šilalėje“, - aiškino L.Kalnikaitė.
Klaipėdos teritorinės ligonių kasos vadovas Alfridas Bumblys tokį Šilalės politikės norą pavadino fantastika - pasak jo, žmonės turi būti patys suinteresuoti ligų profilaktika, o medikai privalo paaiškinti, kodėl ji reikalinga. Juo labiau, jog už profilaktinių programų įgyvendinimą šeimos gydytojams yra skiriamas papildomas finansavimas.
Tačiau bene labiausiai sublizgėjo Šilalės meras Jonas Gudauskas, pažadėjęs Klaipėdos teritorinės ligonių kasos vadovui pats kontroliuoti, kaip sveikatos priežiūros įstaigos įgyvendins programas. Anot mero, su gydymo įstaigų vadovais bus aptarti pusmečio rezultatai, ir jie turės paaiškinti, kokie sprendimai dėl profilaktinių patikrinimų buvo priimti.
Daiva BARTKIENĖ
Penktadienį Šilalės rajone lankėsi sveikatos apsaugos ministras Juras Požela. Visą rytą meras Jonas Gudauskas vežiojo jį po rajoną, rodė, kokius projektus įgyvendino Kaltinėnų pirminės sveikatos priežiūros centras ir ką žada padaryti Laukuvos ambulatorijoje, o iškart po pietų pakvietė savivaldybėje susitikti su sveikatos priežiūros įstaigų vadovais bei rajono tarybos Sveikatos apsaugos ir socialinių reikalų komiteto nariais. Deja, ministras neatsakė nė į vieną jų pateiktą klausimą.
Pranašavo iššūkius
Socialdemokratų deleguotas sveikatos apsaugos ministras J.Požela į Šilalę atvyko rajono mero kvietimu. Tačiau koks šio vizito tikslas, nežinojo net savivaldybės tarybos nariai. O bene labiausiai juos stebino ministro planai penktadienio popietę praleisti su Kvėdarnos abiturientais. Perskaitęs darbotvarkėje, kad J.Požela jiems įteiks atestatus, Švietimo, kultūros ir teisėsaugos reikalų komiteto pirmininkas Alfonsas Motuzas juokais svarstė, ar tik ministras nesusirūpino profesiniu orientavimu. Bet jei ir taip - tai lyg ir per vėlai, antra vertus, tokios profesijos, kaip ministras, net ir nėra.
Stebėjosi tarybos nariai ir kitais J.Poželos vizito darbotvarkės punktais. Pasak jų, kam rodyti sveikatos apsaugos ministrui nutrupėjusius laiptus į Laukuvos ambulatoriją, jei ir taip senų seniausiai aišku, jog, nelaukiant kol Europa skirs lėšų ar kas nors susižeis, juos reikia kuo greičiau remontuoti.
Net penkias minutes apie kelionę po rajoną su ministru pasakojęs J.Gudauskas šių abejonių, regis, neišsklaidė, užtat pasigyrė, kad jo vadovaujamai komisijai pavyko išsaugoti ligoninės Vaikų ligų bei kitus skyrius, pasvarstė, jog būtų buvę teisinga ir ankstesnius ligoninės restruktūrizavimo etapus vykdyti apsisprendus savivaldybėms, pasiguodė, kad rajono ligoninė atlieka ne tik gydymo, bet ir socialines funkcijas, bei užsiminė, jog valdžia nė pati nežino, ar reikia kaime išlaikyti „tas vadinamas felčeres ar geriau daryti mobilius“. Suprask - medicinos punktus.
O sveikatos apsaugos ministras nė nebandė atsakyti į neaiškiai užduotą mero klausimą. J.Požela tikino, kad jo vizito tikslas - išklausyti medikų problemas, nes „per daug sprendimų priimama, žiūrint tik į popierius ir neatsižvelgiant į realybę savivaldoje“.
Tik kažin, kiek ta „realybė savivaldoje“ gali lemti, kai, ministro žodžiais tariant, „visi žinom skaičius, demografinius duomenis ir tendencijas, ir yra visiškai akivaizdu, jog ateityje turėsime dar didesnį skaičių asmenų, už kuriuos sveikatos draudimo mokesčius mokės valstybė. O jie yra tris kartus mažesni už tuos, kuriuos sumoka dirbantys žmonės“.
Kadangi, pasak ministro, gydymas, sveikatos technologijos brangsta, netrukus susidursime su dar didesniais iššūkiais, kaip finansuoti sveikatos apsaugos sistemą.
„Dėl to yra tie restruktūrizavimo etapai ir kiti dalykai“, - priminė J.Požela.
Ministras pripažino, kad socialinė atskirtis tarp miesto bei kaimo gyventojų didėja, kad pastariesiems vis sunkiau nuvykti į gydymo įstaigas, todėl nei Vokietijos, nei Švedijos sveikatos apsaugos modeliai Lietuvai netinka.
„Todėl reikia atvirai kalbėti apie faktus bei diskutuoti, ieškant geriausio sprendimo“, - aiškino J.Požela.
Atrodo, jog tai viskas, ką sveikatos apsaugos ministras norėjo ir galėjo pasakyti rajono sveikatos priežiūros įstaigų vadovams bei savivaldybės tarybos nariams.
Ligoninei reikia papildomo finansavimo?
Savivaldybės tarybos Sveikatos apsaugos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkas, gydytojas Gintautas Macevičius ministrui kartojo tą patį, ką jau buvo sakęs ir ankstesniems sveikatos apsaugos politikos formuotojams: reikia sukurti tokį rajono ligoninės modelį, kad kaimiškų savivaldybių gyventojai netoli nuo gyvenamosios vietos galėtų gauti visas būtinas paslaugas. Kol vyks restruktūrizacijos, gydytojai nebus tikri savo ateitimi, ir tokių ligoninių, kaip Šilalės, jauni specialistai niekada nepasirinks dirbti. G.Macevičiui pritarė ir jo darbdavys - Šilalės ligoninės direktorius Antanas Damulis, pasiskundęs, kad ligoninė papildomų pajamų iš niekur negauna, dėl to jai išsilaikyti sunkiau nei privatiems „uabams“.
„Turime surašę ministrui raštą ir norėsime jį įteikti, kai lankysitės ligoninėje“, - informavo A.Damulis.
J.Požela paaiškino, jog mažųjų rajonų ligoninių modelis jau sukurtas, belieka tik pasirašyti dokumentus.
„Akivaizdu, kad tokios ligoninės turėtų gauti papildomą finansavimą, o ne gyventi vien iš paslaugų“, - paguodė ministras.
Pasak jo, visai natūralu, jog iki 95 proc. susirgusiųjų, ypač vyresnių nei 65 metų, renkasi gydytis rajono ligoninę.
„Tai yra mūsų socialinės situacijos pasekmė“, - pripažino J.Požela.
Neaišku tik viena: kas turėtų dotuoti rajono ligonines: ministerija ar savivaldybės? Kadangi be Privalomojo sveikatos draudimo fondo lėšų ministerija jokių kitokių pinigų neturi, galima numanyti, jog yra tik viena išeitis - rajonų biudžetai.
Dialogą pakeitė monologas
Nemažai laiko ministras skyrė diskusijai apie Greitosios medicinos pagalbos medikų problemas. Šilalės „greitosios“ vadovė Loreta Kalnikaitė jas kelia kiekviena proga, tačiau, atrodo, niekas nesiklauso. Ir šįkart diskusija su ministru labiau panašėjo į skaudų monologą, nes niekas taip ir neišgirdo jo atsakymo, kodėl kaimiškų rajonų medikai jaučia atskirtį, o gyventojai skubia vadinamos pagalbos kartais nesulaukia po kelias valandas.
J.Požela nustebo, išgirdęs, kad reanimobilio iš Klaipėdos tenka laukti ir tris valandas, nes Tauragės ligoninė jo neturi.
„Po trijų valandų jau nėra ko važiuoti“, - pripažino ministras, bet ir vėl nutylėjo, kokių veiksmų imsis, jog taip nebūtų.
Labai panaši „diskusija“ vyko L.Kalnikaitei paprašius pasirūpinti, kad, diagnozavus ankstyvas vėžio stadijas, žmonės kuo greičiau būtų pradedami gydyti. Dabar jie laukia eilėje kelis mėnesius, o per tą laiką vėžys smarkiai progresuoja.
„Čia yra problema, jog diagnozę mes randame, o gydymą pradedame tada, kai jis tampa neefektyvus. Čia sistemos kokybės klausimas“, - visiems žinomas tiesas atskleidė ministras.
L.Kalnikaitei rūpėjo, kada pradės veikti milijonus kainavusi „e-sveikata“, apimanti visas medicinos sritis. Tačiau ir vėl atsakymas nieko nenustebino: ministras pripažino, kad sistema tikrai labai brangi ir turi labai daug trūkumų...
Savaitgalį J.Poželos „Facebook“ profilyje pasirodė jo „asmenukė“ besišypsančių Šilalės ligoninės darbuotojų fone. Atrodytų, kad į šią nuotrauką ir sutilpo visas ministro vizito tikslas - pasireklamuoti prieš artėjančius Seimo rinkimus. Antra vertus, ko gali reikalauti iš bibliotekininkystę bei žurnalistiką studijavusio, bet sveikatos apsaugos ministru tapusio politiko?
Daiva BARTKIENĖ
Nuotr. iš J.Poželos „Facebook“ paskyros
Žadeikių pagrindinėje mokykloje jaunųjų šaulių dienos stovyklą suorganizavo jų vadovė Virginija Paliakienė.
Susiskirstę į būrius bei išklausę instruktažą, kūrėme savo būrio vėliavą, mokėmės rikiuotės, žygiavimo pagrindų, orientavimosi vietovėje.
Į stovyklą atvyko ir Žemaičių apygardos 3-iosios rinktinės 308 pėstininkų kuopos vadas Kęstutis Dembinskas. Jis su savanoriais mokė šaulius saugaus elgesio su ginklu, kaip tinkamai užsimaskuoti ir pasislėpti miške, atpažinti priešą. Nelengva užduotis - ir orientavimasis vietovėje, kuomet išvaikščiojome visą Žadeikių seniūniją. Vakare vyko dainos ir šokio konkursas.
Vadovaujami Pajūrio 10-osios kuopos vado Algimanto Dragūno, mokėmės mėtyti granatas, šliaužti virve, susipažinome su ginklais bei šaudymo specifika. Taip pat dalyvavome kliūčių ruože, šaudymo pratybose. Geriausieji buvo apdovanoti. Galiausiai Taurų parke išbandėme savo jėgas trasose. Lietuvos šaulių sąjungos jaunųjų šaulių vadas Vytautas Žymančius aktyviausiems įteikė taures.
Tadas BERŽINIS, būrio vadas
Virginija PALIAKIENĖ, jaunųjų šaulių būrelio vadovė
AUTORIŲ nuotr.